Anul 117, Imperiul Roman se întinde de la deșertul african la Marea Caspică.
Dar cea mai îndepărtată și nesupusă frontieră a fost nordul Britaniei.
În acest ținut neiertător, armata romană a întâlnit rezistenta unui popor numit picți.
Folosind tactici de gherilă și terenul în avantajul lor, au oprit invazia.
Impasul a durat aproape 20 de ani. Noua Roma a dat ordine
să fie rezolvat prin orice mijloace.
CENTURION
Subtitrarea Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro
Mă numesc Quintus Dias.
Sunt soldat al Romei.
Și ăsta nu-i nici începutul, nici sfârșitul poveștii mele.
2 SĂPTĂMÂNI MAI DEVREME
INCH-TUTH-IL Cea mai nordică garnizoană la frontiere.
Doi ani la frontiere.
Locul ăsta e cel mai rău de pe pământ.
Până și pământul ne vrea morți.
Centurion Dias, e prea al naibii de frig ca să stai de pază.
Nu e schimbul meu. Mă întrebam ce e acolo.
Patrulele se întorc în zori. Ar trebui să te culci.
Cu cât rămânem mai mult, cu atât intră mai adânc frigul și umezeala în oase.
Și ploaia face drum numai mușcăturii înțepătoare a vântului din nord.
În timp ce pierdem oameni curajoși cu picioare putrede și degerate,
regele Pict, Gorlacon
a trimis oștile sale de război să facă raiduri de-a lungul frontierei, de voie.
- Domnilor. - Bună seara, dle.
Noapte rece pe front.
Tata a crezut că să înfrângi cu adevărat un inamic,
trebuie să-l cunoști mai bine decât pe tine.
Cunosc bine acest dușman.
Luptă numai cu puterile lor și nu vor fi târâți în luptă deschisă.
În schimb, se agață ca râia, până sângerăm,
ascunzându-se în umbră, ca animalele,
lovind puternic și repede dispărând înapoi în noapte.
La ivirea zorilor, numărăm pierderile și semănăm pământul cu morții noștri.
Ăsta-i noul gen de război, un război fără onoare, fără sfârșit.
Haide! Haide!
Marcus, du-te la Agricola!
Poarta. Mișcă!
Mișcă-te, soldat!
- Gratus. - Salvează-te.
Du-te dracului.
Ar trebui să-i ucidem pe toți.
Asta ne-ar putea fi folositor. Vine cu noi.
Virilus! Virilus!
YORK Garnizoana Legiunii a noua.
Învingătorul.
- Așa se face! - Da!
Din nou!
Destul!
Te-ai luptat bine, acum bei cu mine.
Septus, mai multă bere.
Din nou, Virilus.
Ești beat. Un bețiv urât.
Și nici prea deștept.
Nu-i destul de zece ori ca să știi că ești înfrânt?
Să te ia naiba! Din nou!
Încă o dată!
Septus, tu arbitrezi. Și ai grijă de flancul meu.
Haide!
- Virilus! Virilus! Virilus! - Îl bați.
Virilus. Virilus.
A pierdut dureros.
Septus?
Ce așteptați, un ordin?
Treceți acolo!
La naiba, asta o să trezească un om repede.
Când o să învețe lumea să nu se pună cu Legiunea a noua?
Unii spun că nu-i normal să fii văzut bând cu oamenii legiunii.
Septus, bătrâne prieten, ei uită. Sunt un om al Legiunii.
- Soldat, te-ai luptat? - Să mă lupt, e meseria mea.
Am un mesaj pentru generalul vostru.
Du-mă în direcția sa, înainte să pun să fii biciuit.
Cine ești?
Sunt trimisul personal al guvernatorului Agricola.
Îți sugerez să cobori de pe cal și să-mi dai mesajul
înainte să pun să fii tu biciuit!
Generale, domnule! Va fi plăcerea mea.
Toate permisiile sunt anulate.
Agricola mobilizează Legiunea a nouă. Mergem la război, Septus.
Anunță conducătorii să desființeze tabăra și să pregătească oamenii.
- Scuze, generale, domnule... - Întoarce-te imediat la Agricola.
- Spune-i că am plecat într-o oră. - Da, generale.
Ticălosule!
E vremea să mori, romane.
Aeron.
Gorlacon. Era fermier până i-a fost ucisă soția.
Apoi a lăsat jos plugul și a ridicat sabia.
A schimbat modul de luptă al Pict. A mers.
A schimbat valul și l-au făcut rege.
Nu o să cedez.
Ce intenționează Agricola, cu poporul meu?
- Să te ia naiba, Pict! - Când își va trimite armatele în nord?
Sunt soldat al Romei! Nu voi ceda!
Să-ți cunoști dușmanul, fiule.
Roma te va face să sângerezi pentru asta.
Întâi tu, centurionule.
CARLISLE Cartierul general al lui Iulius Agricola,
guvernatorul Britaniei.
Nu-mi pasă cum o faci, dar mătură-i de pe fața pământului.
Și adu-l pe Golacon în fața mea în lanțuri.
Guvernatorule, ești politician, eu sunt un simplu soldat.
Dar nu-s atât de simplu încât să nu văd că ești în căutarea unui drum înapoi spre Roma.
Oaselor mele le e dor de Roma. Locul ăsta e un cimitir al ambiției.
Și al oamenilor.
Și nu-i sacrifica pe ai mei, pentru a fi pioni în jocul tău.
Înțeleg.
Să fim cinstiți, generale.
Cucerirea Britaniei e o cauză pierdută.
Cu o lovitură curajoasă, am putea schimba toate astea.
Cu Legiunea a noua sub comanda ta, putem zdrobi acest inamic.
Tu și oamenii tăi vă puteți retrage bogați și cu onoare.
Oamenii mei au destulă onoare.
Destulă ca să nesocotească un ordin direct?
Ei bine...
ca să omori șarpele, trebuie să-i tai capul.
Trebuie să-l găsesc pe Gorlacon.
Pentru asta, mă gândesc la cineva special.
Generale Virilus, fă cunoștință cu Etain, copoiul meu de briganți.
Nu poate spune un cuvânt, dar poate vâna orice pe orice teren.
Jur că-i pe jumătate lup.
Îmi cer scuze pentru dramatism, dar am vrut să dovedesc ceva.
Sclavii nu costă nimic. Încrederea e neprețuită.
Nu știu dacă să mă lupt cu ea, sau...
E mută, nu surdă!
- Am propriile iscoade. - Nu ca ea!
Îi cunoaște pe picți. Le cunoaște drumurile, le știe ascunzătorile.
Te va conduce în munți.
Pentru ce stă acolo?
- S-a uitat toată noaptea la tine. - Am observat.
Nu și-a putut lua ochii de la tine.
Haide, tu.
Nu vorbește, ticălos nebun.
Nu are limbă, prostule. Nu m-aș apropia prea mult.
N-are limbă, asta-i perfect, o să aibă... mai mult loc pentru asta.
Ai grijă.
Cred că asta în limba pictă e pentru "șterge-o".
Trebuie să fie un cercetaș bun ca să-ți găsească scula.
Cred că e dragostea.
Am liber cu neghiobul de data asta.
Raportează.
Trei picți și încă unul, un prizonier, pe jos.
Cred c-ar putea să fie roman.
Centurion Remus, preia coloana!
Rămâi jos! Rămâi jos!
Rămâi jos!
N-o să scoatem nimic de la el.
Nu putem lua prizonieri în marș. Știi ce ai de făcut.
Cap sau pajură?
Cap.
Am câștigat.
Scuze, prietene. Ordinele sunt ordine.
Slavă zeilor că m-ați găsit.
Nu zeilor trebuie să mulțumești, ci ei.
Etain, cercetașul nostru pict. Ea te-a găsit.
Cum te numești soldat?
Sunt Quintus Dias.
Comandant adjunct. Garnizoana Inch-tuth-il.
Scuze că n-am putut ajunge aici mai repede.
- Sunteți coloana de asistență? - Nu chiar.
Sunt Titus Flavius Virilus, comandantul Legiunii a noua.
Am venit aici căutând o luptă.
Atunci veți avea o luptă.
- Generale. - Centurion Dias.
Acum arăți ca un roman. Cum te simți?
Tăieturi și vânătăi, dle. Nimic ce nu se va vindeca cu timpul.
Câteodată rămân cicatrice ce nu pot fi văzute.
Ai scăpat din ghearele lui Gorlacon
dar trebuie să-ți cer să te întorci cu noi în cuibul leului.
Cel mai bine e să mă întorc la luptă, generale.
- Vorbești ca un soldat. - Gladiator.
Tatăl meu a fost Scipio Dias.
L-am văzut câștigând lupta în care și-a câștigat libertatea.
A fost magnific.
El m-a învățat să lupt, când să-mi aleg bătăliile.
Vino să cunoști oamenii.
- Septus. - Domnule?
Dă-i omului ăsta să bea. Cred că merită.
Vino și alătură-te nouă. Încălzește-te. Ia o băutură bine meritată.
Mulțumesc.
Mâine ai să călărești lângă mine.
Poate mă poți învăța ceva despre ospitalitatea picților.
- Thax. Bothos. - Domnule.
- Septus, o să-mi fac rondul. - Domnule.
- Bună seara, generale. - Nu înțeleg o vorbă din pictă.
Dacă mă prind, sunt terminat!
N-am văzut un general așa de iubit de oamenii săi.
La antrenament, e discipolul nostru, la pumni, e tatăl nostru,
la rang, e fratele nostru.
Și în luptă, e zeul la care ne rugăm să ne salveze sufletele.
- Unde ai citit asta? - E scris pe pereții closetului, dle.
- Probabil că a scris-o chiar el. - E un ticălos nemilos și cutezător.
Și aș muri fără ezitare pentru el.
E o cursă!
Coloană! În formație! În formație!
Repede! Haideți!
Descălecați! Duce-ți caii în spate!
Strâns! Repede!
Ușurel, băieți. Scuturile!
Urmăriți!
Indiferent ce iese din ceață, prieteni, o să păstrați linia.
Quintus, călărește în spate.
Spune-i centurionului Remus să tragă coloana înapoi.
- Faceți loc. - Continuați să fiți atenți!
Fiți gata!
Urmăriți.
Păstrați linia!
Ridicați-vă!
- Quintus. - Bothos.
- Ai reușit. - Da. Omul ăsta mi-a salvat viața.
Brick.
- Generalul? - Nu.
Trebuie să ne mișcăm.
- Reușești? - Da.
Haide.
Să ne mișcăm.
În haosul bătăliei,
când pământul de sub picioarele tale e o mocirlă de sânge, vomă și urină
și măruntaiele prietenilor și dușmanilor sunt la fel,
e ușor să te îndrepți spre zei pentru mântuire.
Dar soldații se luptă și ei sunt cei care mor.
Zeii nu-și udă niciodată picioarele.
- Thax. - Slavă zeilor că unii dintre noi au scăpat.
Numai tu?
Macros, a doua cohortă.
Leonidas, cercetaș și purtător de scut.
- Numai noi am rămas? - Am fost mai șmecheri.
Asta-i tot. E timpul să mergem acasă.
Trebuie să găsim cadavrul generalului. Merită un mormânt mai nobil de-atât.
Generalul e încă în viață.
- Ești sigur? - I-am văzut luându-l în lanțuri.
- Încotro? - Spre nord.
- Atunci mergem spre nord. - O să mergi după picți?
Au patrule care matură pădurea după supraviețuitori.
- Am putea să ne luăm singuri gâtul. - Cu generalul în viață, e datoria noastră.
- De unde ai apărut? - De la bucătarii.
Bravo, soldat.
Mă numesc Tarak.
Nu-s soldat, sunt bucătar.
Nu mai ești.
Strânge ce poți, alimente, arme.
Aruncați-vă armurile. Călătorim mai ușori.
Rahat! Macros ăsta se mișcă.
Era alergător la maraton înainte să se înroleze.
- De unde știi asta? - Noi facem mâncarea, noi știm totul.
Pitiți-vă.
Am știut că nu trebuia să avem încredere în javra aia.
Știu unde l-au dus pe general.
Mișcați-vă.
Pe aici. Peștera.
Urcați în munții ăștia. Urcați!
Poftim, niște mâncare.
Nu!
Pălăriile morții. Te pot ucide în câteva minute.
Pentru ochiul neantrenat, arată la fel cu astea, care-s delicioase.
Mulțumesc.
Tarak. Ăsta-i nume asirian, da?
Da.
Dar nu e numele meu adevărat. Mi-a fost dat.
- Care-i numele adevărat? - Mă îndoiesc că-l poți pronunța.
E din munții Hinu Kush, unde m-am născut.
Leonidas, da?
- Tata grec, dle. - Vino mai aproape de foc.
- De unde ești, Bothos? - Din armată.
E tot ce știu.
M-au cules de pe străzi, m-au antrenat, mi-au spus că ar fi mai bine pentru mine.
Spune-mi, Bothos. Te simți mai bine sau mai rău?
Macros?
Am scăpat cu viață fugind din Numidia.
Nu m-am oprit până am ajuns în Grecia. Apoi am alergat în sport.
Acum alerg din nou să-mi salvez viața.
Suntem departe de casă.
- Asta trebuia să fie ultima mea campanie. - Încă ar putea fi.
Am pus ochii pe o fermă în Tuscany, unde soarele încălzește pielea.
Brick...
Ce fel de nume e asta, oricum?
Prescurtare, dle... de la Ubrickulius.
Mama ta trebuie să fi fost... deșteaptă.
Era o artistă nenorocită.
Atunci rămâne Brick.
Culcați-vă. Fac primul de pază.
- Generale. - Unde-mi sunt oamenii?
Cu zeii voștri.
Trădătoareo!
Ți-ar răspunde la acuzație, dar nu poate vorbi. Știi de ce?
Era copil când a venit la noi, căutând un sanctuar.
Satul ei a fost măcelărit ca pedeapsă că s-a opus legii romane.
Ca să dea un exemplu, i-au ars ochii tatălui ei.
I-au violat mama până a implorat să moară.
Etain a fost forțată să privească...
până a fost și ea violată.
În cele din urmă i-au tăiat limba ca să nu vorbească urât
despre nenorocitul de Imperiu Roman.
A fugit în nord și a venit la noi pentru adăpost.
Noi am crescut-o și am făcut din ea una de-a noastră.
Și când a crescut, am trimis-o înapoi la voi,
pentru a pretinde supunere și să vă predea în mâinile noastre.
Armata e încă dispersată.
Când se întunecă, intrăm.
Veniți.
Haideți.
Brick, Bothos, cu mine. Restul asigurați perimetrul.
Generale.
- Legiunea? - Numai eu și o mică cohortă am rămas.
La dracu.
Rahat.
Haide.
Lăsați-mă.
Taci.
- Ne trebuie un topor. - Plecați!
Nu te abandonăm, dle.
Ce a rămas din Legiune, e sub comanda ta. Acum plecați.
Trebuie să plecăm.
Pleacă acum!
Du-i acasă.
Asta-i pentru Legiunea a noua.
Unde-i Thax?
A trebuit să se ocupe de o mică problemă.
Am luat casca generalului. El unde e?
Nu l-am putut elibera. Haideți.
Am venit tot drumul ăsta pentru nimic?
La dracu.
Vezi ce-ai făcut?
Înainte să mori, să știi că cei ce-au făcut asta, nu vor trăi să-ți spună povestea.
Atunci să terminăm cu asta.
Prietenii tăi romani ar fi trebuit să știe că fonta nu se îndoaie, se rupe.
Ce mai așteptați? Vă e teamă de mine?
Nu-i niciun bărbat destul de curajos?
Să vedem din ce ești făcută... lupoaico.
Mergeți!
Haideți. Trebuie să continuăm să ne mișcăm, cât avem cărarea.
- Pe jos, peste asta? - Unde ezită ei, noi trebuie să mergem.
Continuăm să ne mișcăm. Spre nord.
Dar liniile noastre sunt în sud.
Acolo ne vor căuta.
Uite, nu-i putem întrece.
Așa că trebuie să fim mai deștepți.
Ne îndreptăm spre nord, îi luăm de pe urma noastră, apoi înapoi spre vest, apoi sud.
Ar putea dura zile, chiar săptămâni.
Dar suntem atât de departe în spatele liniilor inamice,
încât e singura noastră șansă să ajungem acasă.
Haideți!
Atunci, o să ai nevoie de asta, centurionule.
Etain, ești mânia mea.
Trimite-le trupurile în iad și adu-mi capetele lor.
Când picții vin după tine, nu se opresc niciodată.
Pot alerga cu orele, călări cu zilele. Abia mănâncă și dorm arareori.
Etain, asemeni lupului, a învățat să vâneze de la naștere.
O parte e simț, o parte instinct.
Poate citi urmele, caută semnele trecerii,
hărțui animalul pe pământ și se poate apropia să ucidă.
Acum îi vânează pe romani.
Acum, noi suntem prada.
Mișcați-vă! Continuați să vă mișcați!
Opriți!
- Leo, trebuie să continuăm să ne mișcăm! - Nu. Trebuie să ne odihnim.
- Nu mai pot continua, mi-e prea frig. - Haide, ia-l.
Brick, găsește adăpost, oriunde din calea vântului asta.
Destul. Ajutați-mă.
Ne încetinește. Spune un cuvânt și o să am grijă de asta.
Trăim uniți sau murim despărțiți... începând cu tine.
Poți îndura asta dacă vrei,
dar la prima ocazie, o să am grijă de mine.
E înmormântarea ta.
Când își pictează fețele în albastru,
e mai mult decât o împodobire.
E un ritual sacru.
Pentru picți, înseamnă că mai degrabă mor decât să eșueze.
Pentru ei înseamnă... că nu e cale de întoarcere.
Oamenii ăștia sunt cei mai buni pe care i-am văzut.
Merit destul ca să-i conduc?
Tata m-a învățat că în viață, datoria și onoarea contează deasupra tuturor.
Un bărbat fără cuvânt, nu e mai bun decât o sălbăticiune.
Am făcut o promisiune unui general, să-i duc soldații acasă.
Asta-i sarcina mea.
Asta-i datoria mea.
Nu-i rău pentru un grec. Haideți.
Beți cât e cald.
- Ce-i asta? - Stomacul.
Mușchiul dinăuntru e pe jumătate digerat.
Încearcă, e bun.
Quintus. L-au auzit de la depărtare de kilometri.
Care-i problema?
Mișcați-vă! Mișcați-vă! Mișcați-vă!
Mișcați-vă! Mișcați-vă!
Pe aici!
Mișcați-vă. Haideți, să mergem.
Haide, urcați!
Haideți!
Vin!
- Se apropie. - Haide! Mișcă-ți fundul aici.
Haide. Dă-mi mâna!
Nu!
Rahat!
- Trebuie să sărim. - Ți-ai ieșit din minți?
- Fă-o! - La dracu.
- Nu pot! - Ba da, poți!
Poți s-o faci!
Nu! Tarak!
Ești bine? Haide sus.
- Apucă-l. - L-am prins.
Unde-i Tarak?
L-am pierdut.
Thax, Marcos?
Să ieșim.
Haide.
Dă-ți jos tunica, ne vor îngreuna.
Rahat.
- Poți merge? - Da.
Atunci poți fugi.
Ne-au urmărit în josul râului.
Asta e. Continuăm să mergem.
Rahat!
- E după noi. - Vrăjitoare blestemată. Cum o poate face?
Nu e magie, e cititoare de urme. Și e pe direcția vântului.
- Ce se întâmplă? - Își fac tabăra peste vale.
Nu le pasă dacă știm unde sunt.
Dar ea nu se va aștepta... la noi.
Bothos, ai grijă de Leo.
- Ce ai de gând să faci? - Mă duc să egalez șansele.
Haide.
Quintus.
Unde-i ea?
De ce ne vânați?
Unul din oamenii tăi l-a ucis pe fiul regelui.
Gorlacon a jurat răzbunare pe capetele voastre.
Omoară-l și termină cu asta.
Prietenii tăi de peste rău sunt deja morți.
Nu!
Lasă-l să sângereze.
I-au luat capul.
- Bothos! - Au avut aceeași idee ca tine.
Nu-și mai apără viețile sau țara lor.
Au jurat răzbunare de sânge împotriva noastră.
Și nu se vor opri...
până nu-i vom implora... să ne omoare.
Ești gata să îngenunchezi și să implori?
- Sunt terminat. E fără speranță. - Fără speranță?
Fără speranță e ceea ce cântă, scriu poeme despre asta.
Fără speranță e o chestiune de legendă, Bothos. Și fiind legendă, te vei regula.
Ce trebuie să fac?
Continuăm să mergem cât mai avem întunericul de partea noastră.
Zeii ne-au părăsit. Acum ne facem singuri soarta.
Macros. Macros.
Nu... nu pot continua.
Nu pot continua.
Macros, cel puțin așa, unul dintre noi va reuși.
- Ticălosule! - Nu țipa, Macros.
Te vor termina rapid dacă nu țipi.
Nu mă părăsi! Thax!
Thax!
Haide!
Locul ăsta ar trebui să ne dea adăpost.
Avem nevoie de hrană și un loc de odihnă.
Unde dracu suntem acum?
- O să aduc niște apă. Rămâneți atenți. - Da.
E în regulă... e în regulă.
Nu vrem să-ți facem rău.
Cine sunteți? Ce doriți aici?
Brick, întoarce-te înăuntru.
Întoarce-te înăuntru acum.
Atunci, las în seama ta.
N-am nimic de valoare.
Nu suntem hoți, suntem soldați.
Avem nevoie de hrană și adăpost.
Și avem un om rănit... are nevoie de ajutor.
Încercam doar să ajungem acasă.
Poftim, ia-o.
Nu vreau să-ți fac rău.
Mă numesc Quintus Dias.
Arianne.
Vorbești limba mea.
Și tu pe a mea.
Ești din garnizoană?
Am crezut că ați încetat să veniți așa de departe în nord.
Garnizoană? Ce garnizoană?
- La două zile de aici, în sud. - Ei vin aici?
Cum crezi că-ți știu limba?
Fac ce pot să-i descurajez.
Cred că sunt vrăjitoare...
și mă lasă în pace.
De obicei merge cu ceilalți.
De ce nu și cu voi?
Suntem prea obosiți ca să ne fie teamă.
Eram 3.000 și acum suntem 3.
Haide.
Brick, lasă cuțitul nenorocit jos.
Bothos, e o garnizoană romană la două zile de aici.
Trebuie să fie postul de frontieră vestică de la Mentieth.
Două zile?
Să ne uităm la prietenul vostru.
Quintus, ce face?
E pictă și e femeie...
două motive bune să nu avem încredere în ea!
Bine, asta va opri sângerarea.
Pălăriile morții?
Miroase bine.
Ce-ți face piciorul? A mers scamatoria vrăjitoarei noastre?
Quintus, ciupercile.
- Ce? - Încearcă să ne otrăvească.
De ce ți-a vindecat piciorul, numai ca să te ucidă?
Pălăriile morții au dosul alb.
Merită să cunoști ciupercile.
Bune.
Într-adevăr bune.
- Delicioase. - Sunt bune.
Oamenii tăi sunt foarte nervoși.
Se cuvine să fie.
Un demon ne urmărește zi și noapte.
Un demon?
Îi spun Etain.
O cunoști?
Dacă Etain vă vânează, ați putea fi deja morți.
Asta-i liniștitor.
Sufletul ei e un vas gol.
Numai sângele de roman îl poate umple.
Unde-i Arianne?
S-a dus să ne pregătească micul dejun.
Te simți bine?
Asta-i ca momeală?
De unde vin eu, se consideră nepoliticos să întrerupi urinarea unui bărbat.
De unde vin eu e considerat cinstit să atenționezi un bărbat
când urinează pe micul său dejun.
Ai dreptate.
Trebuie să fi fost furtună pe dealuri noaptea trecută.
Haide!
- Necazuri. - Să plecăm de aici. Bothos.
E prea târziu pentru asta.
Ascundeți-vă în hambar și nu scoateți un sunet.
Vrăjitoareo, îi urmărim pe câinii de romani.
N-am văzut pe nimeni.
Numai să nu-mi lași duhoarea ta în casă.
E tot ce am.
Ce se întâmplă, Etain?
Ți-a mâncat pisica limba?
Etain, nu ea. Moartea-i blestem asupra poporului nostru.
Te-am pus într-un pericol prea mare. Vom pleca.
Plecați acum și vă va scoate mațele și vă va jupui înainte de căderea nopții.
Rămâneți până dimineață și prietenul vostru va putea călători.
Asta-i poporul tău.
Nu-s poporul meu.
De când Gorlacon m-a acuzat de vrăjitorie și mi-a făcut asta...
ca să mă însemneze ca proscris
și m-a alungat să-mi trăiesc zilele aici, singură.
Ce lucruri crude mai avea soarta păstrate pentru noi?
Să găsim adăpost în casa dușmanilor noștri.
E ea un înger...
sau un demon?
- Liber. - În regulă.
Odihnește-te.
Sunt un bătrân soldat arțăgos...
dar nu prea încăpățânat să recunosc când greșesc.
Îmi pare rău, te-am judecat greșit.
Asta e.
- Se face frig. - Mulțumesc.
Ne-ai dat adăpostul casei tale, căldura focului tău
și ți-ai riscat viața pentru noi.
De ce?
Nu datorez credință niciunui bărbat, decât celui pe care îl aleg.
Uite niște mâncare pentru drum.
Mulțumesc.
Succes, romane.
Succes, vrăjitoareo.
Bothos, ridică-te. Haide.
Piciorul meu!
Uitați-vă! Uitați-vă! Vedeți, arde focul.
Uitați-vă, mâncare caldă și pat uscat. Haideți.
Agricola s-a retras.
Împăratul Hadrian a dat ordine să formăm o nouă linie de apărare la sud.
Renunțând la pământul pentru care ne-am luptat.
- Și unde ne duce asta? - La dracu.
Cum face ea asta?
Nu știu de voi, dar eu am obosit să fug.
- Asta-i tot ce am putut găsi. - Fă-i să conteze.
Pentru Virilus.
Pentru Legiunea a noua.
Bothos, ne flanchează. La zidul din vest!
Brick!
Haide!
- Cât de departe crezi că e? - Nu știu.
O zi călare. Poate două.
E destul de aproape, Thax.
Rahat!
Am crezut că erați picți.
Am crezut că erați morți.
Unde-i Macros?
L-au mâncat lupii.
Asta-i tot? Noi suntem toți care am rămas?
Cel puțin trei dintre noi au reușit!
- Încă nu suntem acasă. - Ce tot spui?
- Ar trebui să fim deja la frontieră. - Nu.
Agricola a dat ordinul său de marș.
Atunci, Roma a renunțat în sfârșit la haznaua asta de țară?
Nu pot spune că-mi pare rău.
Atunci, am luptat degeaba.
- Ce s-a întâmplat cu băiatul, Thax? - Nu știu despre ce vorbești.
Ăsta-i marele plan nenorocit al lui Hadrian? Un zid?
Cui îi pasă? Am reușit.
- Să mergem! - Bothos, așteaptă!
Potolește-te, centurionule.
Thax, ce faci?
Mă asigur că ne înțelegem unul cu celălalt.
Înțeleg că mulți bărbați buni au murit datorită a ce ai făcut
și vei răspunde pentru asta.
De ce am știut că o să simți așa?
Bothos!
Acest raport confirmă temerile noastre cele mai rele.
Ți-ai purtat războiul, soldat, și ai câștigat recunoștința Romei.
Acest om te va conduce la cortul meu privat, te va hrăni.
Pari pe jumătate mort de foame.
Nu ne putem întoarce la Roma în dizgrație.
Mai bine ca soarta Legiunii să rămână un mister
decât să fie cunoscut adevărul eșecului lor.
Dacă se află, fiecare trib și fiecare națiune se va ridica împotriva noastră.
E un risc prea mare.
Suntem de acord, atunci?
Soarta Legiunii a noua vă fi un succes în însemnări.
Da.
Sper ca mâncarea să-ți fie pe plac.
Ți-am adus niște vin.
Cel puțin atât să facem pentru un erou al Romei.
Așa își onorează Roma eroii?
Vrei să îngropi adevărul și pe mine o dată cu el?
Ești un risc prea mare.
Unde o să te duci?
Acolo unde aparțin.
Nu!
Se pare că viața mea e din nou în mâinile tale, vrăjitoareo.
Mă numesc Quintus Dias.
Sunt un evadat al Romei.
Și ăsta nu-i nici începutul, nici sfârșitul poveștii mele.
Traducerea: Dorula/SubTeam www.subtitrari-team.ro